Hanwald overgir seg for Tristan av Aragon.
Godt, Tristan. Ta den, den er din. Du har en kamp igjen. Pust dypt.
Wictred... Herren til Glastonbury...
... og Tristan... forkjemper for Marke av Cornwall.
Krigere, gå på!
Tristan! Tristan! Tristan!
Gi deg.
Jeg gir meg!
Du klarte det!
En imponerende seier.
Men vi kunne vel vente at Morholts banemann skulle seire.
På vegne av Cornwall tilbyr jeg Eders datter en plass på vår trone.
Englands trone. Samlet bak en konge.
Det er vel rett at den som tok en festemann, også stiller en.
Jeg er din.
Nei.
Tristan av Aragon har vunnet deg for lord Marke av Cornwall.
Vi går.
Kom, Isolde.
Vi klarte det.
La dem føre henne over havet.
Etter bryllupet avsverger jeg Isolde.
Forbundet faller fra hverandre.
Prinsessen vil snakke med deg.
Du våget livet for å gi meg til en annen mann.
Du sa du het Bragnae. Hvorfor gjorde du det?
Min gud, hva har jeg gjort? Så du vil forhindre det? Si noe.
Det kan jeg ikke. Jeg vant deg i min konges navn.
- Du var nær meg, og jeg nær deg. - Det betyr ikke noe.
Det er det eneste som betyr noe. Vi reiser. Jeg følger deg overalt.
- Ditt ekteskap avslutter 100 års blodbad. - Mitt ekteskap med en annen mann.
Vi må leve med det. Det er vi nødt til.
Du må ikke gjøre det mot meg.
Tristan, vi er kommet i land.
Og hvis hun er en gammel røy? Eller ikke vil vite av meg?
Det vil hun. Det er du som er belønningen.
Min herre...
Isolde...
... velkommen.
Det gleder meg umåtelig.
Hvis vi var i en verden uten plikt, ville du levd med meg da?
En slik verden fins ikke.
Jeg later som om det er deg.
Du skjelver.
Du er langt hjemmefra, -
- og jeg er deg ennå fremmed. Det forstår jeg.
Men du må ikke frykte meg.
Jeg ønsker bare... å gjøre deg lykkelig.
Som hustru...
... som kvinne...
... og jeg håper den dag kommer da det at jeg ikke er uten lyte...
... ikke lenger vil støte deg.
Det er vakkert. Har du laget det?
Det var en gave.
Får jeg bli her en stund?
Selvfølgelig.
Litt sur. Smak på den.
Jeg har aldri sett ham sånn før.
Kanskje han skal snakke med en på sin egen alder.
Kanskje.
Marke og Edyth sier du er fjern. De er bekymret for deg.
- Det er jeg også. - Ja, det kan jeg se.
Du holder ham i hånden, kjærtegner halsen hans når han skjenker deg vin.
Han er min mann. Jeg husker hvem sitt rike jeg er i, og hvorfor.
Jeg trodde det ville falle deg tungt å oppfylle pliktene.
Vær hilset, frue.
Kan du ikke unne meg en eneste stund uten sorg?
Jeg lever med det, Tristan. Som du sa vi måtte.
Jeg lever i tortur ved tanken på de stundene.
For hvert blikk han sender deg, blir jeg mer og mer syk.
Det brenner i meg, jeg føler skyld, og jeg vet ingen utvei.
Gjør det deg lykkelig å vite det?
Den romerske broen.
Dit kan jeg komme uten å bli sett.
Og jeg vil gå dit når som helst for å være med deg.
Velkommen, jarler av Anglia, Rothgar og Errick.
Av Wessex... Kaye og Wictred.
Hans datter bliver deres dronning. Kommer Donnchadh til kroningen?
Ja. Ved neste fullmåne vil alle være til stede.
Mye kan skje på en måned.
Med det for øye -
- og med tanke på hvor ubefestet vårt nye land ennå er...
... vil jeg oppnevne en tronfølger.
Min søster har fostret en mann, som kan lede dere.
Han er en lidenskapelig mann, -
- barsk i strid, men han har lært å tøyle sitt hjerte med forstanden.
Jeg oppnevner Tristan av Aragon.
For første gang siden romernes styre...
... står dette landet samlet!
Jeg kan ikke være tronfølger. Det skal Melot være. Han er av ætten.
Og jeg vil reise mot nord.
Du sover ikke på slottet mer, og nå vil du ikke være tronfølger.
Finner du ingen glede i hjemmet? Disse steinmurene du var med på å reise?
- Disse murene er meg et fengsel. - Hvorfor?
Alt det jeg ønsket meg, virker meningsløst.
Helt siden du var gutt har du ofret alt for meg.
Alt for en drøm. Nå som drømmen har gått i oppfyllelse -
- er det bare naturlig at du føler et slags tap.
Det er likegyldig om du vil bli tronfølger. Du er det.
Jeg vil bare være konge hvis du er min tronfølger.
Jeg ville brukt blidere ord hvis jeg kunne.
- Da er jeg tronfølgeren din. - Kanskje du skal ta deg en hustru.
- Ikke vær alene hele livet. - Jo.
Jeg forsøker å forklare Tristan hvor viktig kjærligheten er.
- Han vil visst leve uten. - Hvorfor det?
Det fins mer å leve for.
Plikten. Æren.
Det er ikke livet, Tristan. Det er bare livets skall.
Og det er tomt, hvis det til sist bare rommer -
- dag etter dag uten kjærlighet.
Kjærligheten er Guds verk.
Hvis du ikke akter den, vil du lide mer enn du aner.
Da vil jeg ikke lenger leve uten.
Godt. Det gleder meg.
- Kom. Vi er sent ute. - Sent ute?
Ridderne rir ut ved fullmåne. Det er en gammelt skikk.
Jeg vil savne deg i natt.
- Hvor mange elsket du før meg? - Ingen.
Og etter meg?
Ingen.
Lord Marke! Er du uskadd?
Bare stoltheten er litt såret.
- Tristan, jeg må snakke med deg. - Ja.
Det har ennå ikke vært kroning, og Marke og Wictred er alt uforlikt.
Nå bryter han sed og skikk ved å utnevne deg til tronfølger.
Jeg sa til ham at du ville vært bedre.
Fred kan være like svikefull som krig, og jeg er redd at... Hør etter!
Nå mer enn noen gang må vi samle oss om Cornwall.
Jeg er lei for at han ikke valgte deg. Det er jeg.
Får jeg snakke med deg?
Onkel, du forstår visst ikke betydningen av det du har gjort.
Klager du nå igjen?!
Hva tror du hendte med dem?
De levde bare livene sine.
Jeg forestiller meg alt mulig på dette stedet.
Jeg fyller det.
Bøker... ... en harpe der...
... et barn.
Hans eller mitt?
Hvordan skal jeg kunne vite det?
Han er en god mann, Tristan. Jeg kan ikke hate ham.
I går på markedet så jeg et par gå hånd i hånd.
Og det slo meg at vi aldri kan gjøre det.
Eller noe som helst annet.
Ingen skogturer, eller sorgløse smil.
Ingen ringer.
Bare stjålne stunder, som er forbi altfor fort.
- Det der er fint. - I mine øyne er de alle like.
- Prøv dette. - Hvor har du gjemt deg?
Beærer du oss med ditt selskap i kveld?
Det var på tide.
Hvor er Isolde?
Jeg vet det ikke sikkert. Hun gikk en tur i parken...
Jeg er redd jeg ble trett og gikk inn. Det er min feil.
Vil dere bli tatt, dere to?
Han leter etter deg nå!
Ikke bruk porten, da ser han deg. Jeg sa jo at det ville skje.
Det er en glemt luke her.
Tunnellen fører til det underste kammeret i tårnet.
- Jeg avskyr dette. - Skynd deg.
Gå.
Jeg er lei av dette.
- Jeg er lei av å lyve for deg. - Så la være.
Et tyendebarn var sykt... men har det bedre nå.
Jeg har ikke spurt deg hvor du var.
Hjerte ditt hamrer.
- Gjør det? - Ja.
Er det noe jeg kan gjøre som vil gjøre deg lykkeligere?
Jeg vil gjøre deg lykkelig.
Jeg har det godt.
Hun er forelsket i Tristan. De omgås... nært.
Hvis jeg avslører dem, knuser jeg Markes hjerte -
- og hans grep om jarlene.
Hvordan?
Med Markes ridder i lenker...
... inntar jeg D'Or slott. Hæren kan gå i land uten motstand.
Ingen vil forsvare vannene innover i landet.
Og prisen?
Jeg vil ha Markes trone.
Når riket hans faller fra hverandre. kommer vi tilbake og overtar det som er.
Kan jeg få snakke med deg?
Er det mulig...
... tror du at en mann blendet av kjærlighet...
Kan en mann unngå å se svik rett foran egne øyne?
Jeg fant dette som Isolde hadde skjult.
Tror du hun har en elsker?
Har hun sagt noe til deg?
Nei.
Kanskje du kunne følge henne. Jeg kan ikke be noen annen.
Jeg vet... Jeg vet at du syns jeg oppfører meg som et barn, men...
... som regel kan jeg lese ansikter.
Med henne føler jeg... at jeg mister all nøkternhet.
Det er så skjørt. Et eneste blikk på henne, og jeg...
- Du elsker henne virkelig. - Ja, det gjør jeg.
Forferdelig høyt. Jeg visste ikke hvor tom jeg var.
Hun... støtter meg, hun oppildner meg.
Og når jeg ser denne kransen, er det en tornekrans.
Den betyr ikke noe. Hun er deg tro.
Det er jeg viss på.
Hvis du sier det...
Jeg ser ni.
Hvis de legger til, så heis det svarte flagget.
Kommer du med følge?
Jeg kan ikke seile standsmessig alene, lord Marke.
Men ikke vær redd. De går ikke i land.
Datter... jeg har savnet deg.
Min nevø Melot, stattholder av Cornwall.
Og Tristan, min beste generals banemann.
Vinneren av Isolde. Forsvarer av forbundet. Du er en heldig mann.
Jeg engstet meg uten grunn.
Får jeg danse med dronningen? Eller har Tristan neste dans?
- Du har aldri danset med Isolde før. - En annen sang for Tristan.
Langsom.
Hvorfor brente du den?
- Det vet du. - Møt meg der nå, ellers dør jeg.
Ennå kan jeg lære deg noe. Særlig når du trår dansen.
- Anklag ham nå. - Vi nøyer oss ikke med anklager.
Er det noe galt?
Jeg er bare en litt trett. Det er alt.
- Jeg vil legge meg en stund. - Selvsagt.
Venner, hør meg. Vi glemmer fullmånen. Er ikke tiden inne til å ri ut?
- La denne natten gi anledning til et unntak. - Kroningen må følge sedene.
Vi kan ikke allerede la dem forfalle.
Vi følger skikken...
... en halv natt. Ri ut!
Hvor er Tristan?
- Jeg savner Irland. - Isolde, dette må ta slutt.
- Skal jeg slutte å puste? - Det må ta slutt.
Her borte. Denne veien.
Du må ikke forlate meg. Du må ikke.
Isolde? Tristan, hva...
Nei.
Jeg ser hvordan det er i Cornwall.
Mine penger er gode nok. Et forbund er godt nok.
Men min datter byr du alle dine svenner som var hun en skjøge!
Jeg ser ingen av min ætt her. Ingen fred med denne kongen!
Jeg sverger ikke troskap til skjensel.
Jeg vil ikke kjempe for dette.
Grip dem.
Se på helten din, onkel.
Nå vil jeg finne mine egne helter.
De har gått i land.
Bevis ditt verd.
Hvis en mann ikke kan styre sin egen hustru, -
- hvor kan han da styre et helt kongerike?
- Vi må be om fred. - Alt raser sammen.
Du har rett. Tiden er knapp.
Heldigvis er ikke Donnchadh i strid med noen her.
Han har bedt meg overbringe en beskjed.
Hva er det?
Bot for menn dere mister i morgen, når dere angriper D'Or slott.
Folket savner en sterk konge.
- Hvem skulle det vært, Wictred? - Melot.
Den beste iblant oss har lenge blitt nektet sin rettmessige trone.
Jeg sverger ham min troskap og tilbyr meg som hans tronfølger.
Denne planen liker meg.
Jeg kom for å be om forlatelse. Jeg har vært så selvisk -
- og arrogant å tro at jeg kanskje hadde gitt nok -
- disse ni årene til å gjøre meg fortjent til -
- om ikke din kjærlighet, så i det minste din respekt.
Et hjem...
... et rike, ja, livet selv.
Hvorfor var ikke det nok?
Fortell meg det.
Fortell!
Du vet ikke hva du har gjort!
Alt er ødelagt. Alt!
Ene og alene fordi du ikke hadde nok!
"Hun er deg tro. Det er jeg viss på."
Din blodsuger. Hva kunne jeg ikke ha vært -
- hvis jeg ikke hadde ofret hånden for å redde ditt liv? Jeg forbanner den dagen.
Hva? Vil du fornærme meg med forsvar?
Jeg skal grunne over straffen din.
Donnchadh går mot oss i selvsamme stund.
Hun er ung... og de har handlet urett...
... men konge eller ei, jeg lar deg ikke gjøre henne fortred.
Hvor lenge?
Siden du trodde han var død.
Jeg fant ham såret på en strand i Irland.
Jeg skjulte ham for min far...
... og fortalte ham at jeg het Bragnae.
Så da han dro til turneringen i Dunluce -
- for å vinne Donnchadhs datter, visste han ikke at det var meg.
Helt siden da har mitt hjerte vært hans.
Jeg er lei for det.
Han strevde langt mer enn du aner, fordi han elsker deg.
Jeg lokker ham ut. Se til at Donnchadh vet det.
Som det har seg med dette, må jeg tilstå at jeg mistenkte dem begge.
Vet du hva jeg aldri forsto?
Hvordan de klarte det. Hvordan hun slapp usett inn og ut av slottet.
- Tunnellen. - Hva?
- Den romerske tunnellen. - Vis meg.
- Hva er dette? - Kongens vilje.
Lev vel.
Av sted, dere to.
Jeg fortalte ham... om Irland.
Han har satt oss fri.
Hvorfor føles det så galt å elske deg?
Sett deg i båten.
Tristan, hvis vi gjør dette...
I all ettertid vil de si at vår kjærlighet felte et kongerike.
Husk oss.
Nei, Tristan!
Hold opp, Isolde!
Hvorfor? Tristan!
Avsted.
Kom.
Heis vindebroen.
Vent på oss.
Kom.
Få dem ned.
Jeg trenger ti mann her, resten på skansene.
La dem bli. Resten ved døren.
Av sted!
Dekk dyrene og veden...
... og sett bueskyttere på brystvernet.
Alle bueskytterne har flyktet. Og halve husstanden.
Og allikevel blir dere?
Hvis det forbauser deg... er vi såret allerede.
Kom. Skynd dere. Avsted.
Kom. Opp på skansen.
Sett fyr på det.
Deres vilje er sterk som melk. En beleiring makter vi ikke.
Hvor er Wictred med nøkkelen?
- Den går til det nederste kammeret. - Den er som sendt fra himmelen.
Brann!
Skjoldene opp! Skjoldene opp! Hold tett sammen.
Hold oljen klar!
- Hva vil du si til ham? - At han har begått utilgivelige feil.
Hva var det?
- Nå. - Alarm!
Sikt etter første rekke.
De venter.
Skynd dere, skynd dere.
Legg kornet i forrådskammeret.
De er her!
Irene har trengt inn!
Følg meg. Opp trappen.
Vokt døren, ingen må slippe inn.
Hugg av kjettingen! Lag skjoldborg her.
Du.
- Hva har skjedd? - Et fåvit fikk som fortjent.
Et dusin irer har brukt tunnellen din.
Melot, jeg kom for å hjelpe Marke.
- Alle lyver. - Jeg viste dem ikke vei.
Nei. Jeg gjorde.
Hvorfor?
Jeg trodde noen aktet meg.
Dette skal jeg hindre.
Tristan... jeg er mat for mark.
Sverg på at du snakker sant.
Jeg sverger, som var vi brødre.
Bygg båten min.
Vokt trappen.
De er her!
Hold dem stangen.
Vokt trappen.
- Han slipper ned broen. - Den forræderen!
Bring meg et skjold.
Vi blir beseiret!
- Det er Tristan! - Skyt ham!
Drep ham.
- Tristan? - Er han med dem?
Nei. Han er med oss.
Hvordan kom du inn på slottet?
En gammel hemmelighet.
- Hemmeligheter... - Det er fortid nå.
- Det er fortid. - De har brutt palisaden.
Da må vi være dristige.
Gjør plass!
Slipp en mann igjennom!
Stå klar!
Se... forræderens hode!
Vil dere alltid være små menn som ikke kan se hva som var...
... og hva som igjen kan komme?
Det er enten-eller!
Drep oss...
... eller drep ham!
Adlyd ham.
Adlyd ham!
Bær meg bort. Bær meg ned til elven.
Kom.
Hent henne.
Marke, du må komme. De savner deg i striden. Vi taper alt.
Jeg må komme når de kaller.
Jeg er kongen.
Vi har drevet dem tilbake, men bare til sydveien.
Farvel, min venn.
Vit at jeg elsker deg, Tristan.
Hvor du enn går, hva du enn ser, -
- vil jeg alltid være hos deg.
Du hadde rett.
Jeg vet ikke om livet er større enn døden, -
- men kjærligheten var større enn både livet og døden.
"Mitt ansikt i dine øyne, dine i mine viser seg, -
- og sanne hjerter hviler i våre ansikter.
Hvor finner vi to bedre halve kloder -
- uten den bitende nord uten den skrånende vest?
Det som dør var ikke likelig blandet.
Hvis våre to hjerter er ett, eller du og jeg elsker på samme vis, -
- kan ingen kjølne, ingen kan dø."
Deres kjærlighet felte ikke et kongerike.
Sagnet beretter at Marke beseiret irene, gjenreiste D'Or -
- og regjerte i fred til sine dagers ende.
Isolde stedte Tristan til hvile under den romerske ruinen, -
- og plantet to piletrær, for evig omslynget, på hans grav.
Siden forsvant hun.